Евгений Баратински
Признание

Превод от руски: Николай Бояджиев, —

chitanka.info

От мен не искай лицемерна нежност ти,

сърцето ми не скрива хладността печална.

Ти права си, с чуден огън не пламти

там любовта първоначална.

Напразно исках в паметта да призова

и образа ти мил, и своите мечтания:

спят мъртво моите възпоминания,

аз клех се, но насила бе това.

Не съм пленен от друга днес. И злата

ревнивост от сърцето прогони;

но във раздяла минаха тъй много дни,

но в бурния живот се разпиля душата.

И ти като невярна сянка там

живя, и рядко аз те виках, отчуждено,

и пламъкът, отслабнал постепенно,

в душата ми угасна сам.

Самотник съм. Сърцето ми е зажадняло

пак за любов. Но на любовен зов

не ще се отзова: упойва ни всецяло

тя само — първата любов.

Скърбя; но и скръбта минава, примирена,

че победи ме вече властната съдба:

дали не ще се слея с общата тълпа?

Приятелка без обич — може би — ще взема.

Ръце, за брак обмислен, ще си подадем

и ще стоя пред аналоя

до нея — нежна, вярна, като в сън блажен,

и ще я назова аз моя;

дочула, не завиждай с упрек озлобен:

не ще си размениме ние мисли скрити,

в душите си капризите ще укротим:

и не сърцата свои пред венците,

съдбите си ще съединим.

Прости! В един общ път вървяхме устремени:

избрах си нов път — и ти си избери;

безплодната печал със разум усмири,

и, моля, празен спор ти не започвай с мене.

Без власт над себе си, сами

в безгрижно младите години

обети даваме взаимни,

навярно смешни за съдбовни изпитни.

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.